Tekstityksen versionumero: 1.1 Päiväys: 11.04.2010
Suomennos: Snagglepuss, Knil, Newton, juzkaaz, -
myttyli, Mysis, jez, AnZ ja Irkkaa
Oikoluku: Thermes
CHARLES DARWININ "LAJIEN SYNTY" JULKAISTIIN ENSIMMÄISEN KERRAN 1859
SITÄ KUTSUTAAN AJATTELUN HISTORIAN SUURIMMAKSI YKSITTÄISEKSI IDEAKSI
TÄMÄ ON TARINA SIITÄ, KUINKA SE KIRJOITETTIIN
Isä?
- Kerro minulle tarina. - Selvä. Mistä?
En tiedä. Kaikesta.
Kaikestako?
Hyvä on sitten.
Tierra del Fuegossa, Tulimaassa, -
kurjassa ja rakkaudettomassa maassa Maapallon reunalla, -
asuu saastaisin, rahvaanomaisin -
ja sivistymättömin kansa, jonka voi edes kuvitella.
He ovat lähes täysin alastomia hiuksista takapuoleen asti.
He eivät pese käsiään tai kasvojaan edes ennen päivällistä.
Eräänä päivänä kapteeni Fitzroy nousi maihin tapaamaan heitä.
Kiitos.
Ei enää kauan. Kohta on valmista. Pää minua kohti, kiitos.
Hyvä. Nyt paikoillaan. Ei heilumista, -
ja mikä tärkeintä, ei hymyilemistä.
- Anteeksi, herra? Sattuuko tämä? - Eihän toki.
Tarvitaan vain valonpilkahdus.
Isä? Miten valo voi tehdä kuvan?
Kuparilevy käsitellään kemikaaleilla, -
jotka aktivoituvat valosta, -
joka heijastuu kasvoistasi, jolloin hopea -
tarttuu paikkoihin, joissa valo on kirkkain. Ymmärsitkö?
- Ymmärsin. - Olen todella pahoillani.
- Kiitän. - Jatka. Hän nousi maihin tapaamaan heitä.
Aivan. Kapteeni Fitzroy nousi maihin haastattelemaan fuegialaisia.
- Nyt. - Hän tarjosi heille kirveenteriä, -
kattuuneja ja kauniita nappeja. Yhteisarvoltaan ehkä kaksi šillinkiä.
Nämä ovat teidän. Ottakaa ne.
Katsokaa, miten ne kimaltavat. Näettekö?
Mitä hän pyysi vastapalvelukseksi?
Pari ylimääräistä lasta.
Antakaa minulle tyttö.
Fuegialaisille lapset olivat halpoja ja napit kallisarvoisia, -
joten pian he saivat korunsa ja kapteeni Fitzroy kolme lastaan.
Hän antoi lapsille nimet Boat Memory, -
Jemmy Button ja Fuegia Basket.
Tänne, senkin likainen pikku hylkiö!
Hyvä kapteeni pesi ja puki heidät -
sekä opetti asianmukaiset pöytätavat.
Boat Memory kuoli isorokkoon, mutta kaksi pienintä -
oppivat rukoilemaan ja aikataulunsa niin hyvin, -
että heidät kutsuttiin tapaamaan kuningasta ja kuningatarta.
Kaikkien mielestä kristittyjen hyvät arvot olivat kesyttäneet villit sydämet.
Kuningas antoi Jemmylle aidon messinkikaukoputken ja kuningatar Fuegialle -
yhden parhaista sunnuntaihatuistaan pidettäväksi ikuisesti.
Kaksi vuotta myöhemmin vein heidät kotiin Fitzroyn ja nuoren lähetyssaarnaajan kanssa.
Uskoimme, että esimerkin avulla he toisivat villitoverinsa Jumalan tykö.
Mitä luulet, että tapahtui?
- Se ei toiminut. - Ei tietenkään toiminut!
- Mene heidän peräänsä, typerys! - Jemmy! Fuegia!
Vaatteet takaisin päälle! Tulkaa takaisin!
Se oli täydellinen epäonnistuminen.
Ei!
Enkö käskenyt olla liikkumatta? Tämä täytyy aloittaa alusta.
Anteeksi todella paljon. Tämä oli epäkohteliasta.
Herra Darwin?
Tulkaa, herra Darwin, tai ruokanne menee pilalle.
Herra D tulee pian, rouva. Ainakin luulen niin.
- Kiitos, rouva Davies. - Voiko isä taas pahoin?
Hän voi aina pahoin nykyään.
- Ei hän voi pahoin, Franky... - Hän sai ehkä jonkun taudin hottentoteilta.
Hoitaja Brodie sanoi, että Jumala on vihainen isälle.
- Ei Brodie niin sanonut. - Sanoihan!
- Iltaa. - Iltaa, isä.
Anteeksi, että olen näin myöhässä.
Päivän keitto, herra.
Kiitos, Parslow.
Herra, siunaa tätä perhettä ja syömäämme ruokaa.
- Sinun nimeesi, aamen. - Aamen.
Kuulin herra Hookerin tulevan huomenna.
Juuri niin.
Kertoiko hän vierailunsa syytä?
Nyt ei taida olla sopiva aika keskustella siitä.
Sopiva aika keskustella olisi ehkä ollut ennen kuin kutsuit hänet.
Mahdollisesti, mutta hän kutsui itsensä.
Olen pahoillani.
Kertokaa rouva Daviesille, että ruoka oli herkullista, mutta...
Vatsani ei ole vielä täysin kunnossa. Anteeksi.
17. lokakuuta 1858.
Nukuin yöni huonosti. Vatsani reistailee yhä.
Huomasin vapinaa oikeassa kädessäni.
Lisään ehkä laudanumin annostusta kymmenen prosenttia.
Lopeta kaksi tumblerkyyhkyä. Tahdon irrottaa lihat mahdollisimman pian.
- Kyllä, sir. - Valikoiva jalostus toimii.
Pystyn jo näkemään muutoksia siipien rakenteessa.
Olen vakuuttunut, että kaikki jalostetut rodut, kuten pouter, kirjekyyhky, -
tumbler ja niin edelleen, haarautuvat tavallisesta kalliokyyhkystä.
Luonto suosii selviytymiskykyä, ihminen ulkonäköä.
Minun on parannettava lihanpoistomenetelmää. Harkitsen ehkä kuningasvettä -
tai kalkkia.
Nuo tarvitsevat vielä muutaman tunnin, sir.
Herra George ja herra Franky! Neiti Etty ja herra Lenny. Kuinka voitte, sir?
- Sir? - Kiitos.
- Tarvitsetteko mitään muuta, sir? - Ei, kiitos... Jatkakaa. Siistin itseni.
Onko se totta, että pääsit lähtemään vain naimalla hänen lihavimman tyttärensä?
Totta, George. Älä uskallakaan kertoa vaimolleni.
- Rakas Joseph. - Rakkain Emma.
Olen pahoillani lyhyestä varoitusajasta. Tuntenet Thomas Huxleyn?
- Vain hänen maineensa. - Hän vaati saada tulla mukaan.
Valhetta. Minulla on kysymys teidän arvostetulle ja eristäytyneelle miehellenne, -
enkä luottanut Hookeriin sen kysymisessä.
Vai niin. Kertokaa lapset isälle, että hänen vieraansa ovat saapuneet.
- Hän tietää jo. - Hän on piilossa.
- Tulkaa toki sisään. - Voimmeko leikkiä Light Brigaden hyökkäystä?
Olette varmasti uupuneita. Juotteko teetä?
Hooker, rakas ystäväni! Sekä Huxley. Tulkaa sisään.
Näyttäkää tietä, pojat.
Muodostamme Linnean Societyn uudelleen.
Komiteaan kuuluvat minä, Lyell, Hooker ja te, jos teistä on siihen.
Nyt kun minulla ja Hookerilla on hiukan valtaa, voimme alkaa palauttaa tiedettä ammatiksi.
Riistää se maalaispapeilta ja hyönteistenkeräilijöiltä.
- Osa heistä on läheisiä ystäviäni. - Kirjastanne tulee yhdistävä tekijämme.
Mitään kirjaa ei ole. On vain palasia, jotka eivät ole julkaisukelpoisia.
Luin tiivistelmänne ja väitteenne on erittäin hyvä.
Selvää todistusaineistoa miljoonien vuosien aikana tapahtuneista muutoksista -
katkaravuista äyriäisiin.
En ole varma siitä ja siksi tarvitsen lisää aikaa.
- Herra Darwin, sir? - Niin?
Joko valehtelette tai ette itsekään ymmärrä omaa teoriaanne.
Teorianne kotiloista pätee kaikkiin olentoihin, jopa ihmisiin.
Ilmeisesti Jumala ei voi enää väittää luoneensa kaikkia lajeja alle viikossa.
Olette tappanut Jumalan.
- Toisin sanoin... - Hyvä, että pääsimme eroon siitä vanhasta typeryksestä.
- Charles? Charles? - Olen kunnossa.
- Thomas, pyydän. - Ymmärrän. Teidän on aika kirjoittaa kirjanne.
Lyökää kaikki ällikällä.
- Puhutte kuin olisimme sodassa. - Tiede käy sotaa uskontoa vastaan, -
ja kun voitamme, pääsemme lopultakin eroon niistä arkkipiispoista, -
ja heidän uhkauksistaan ikuisesta rangaistuksesta.
Ei, herra Huxley...
Elämme yhteisössä, jonka kirkko on sitonut yhteen.
Se on hutera pursi, mutta ainakin se kelluu.
Se kelluu. Mitä tekisitte?
Rakentaisitte kaiken uudelleen lankku kerrallaan samalla, kun purjehdimme?
Älkää viitsikö, Charles!
Muuttivatko Jumalan lait fuegialaisenne?
Oliko Jenny-apina yhtään vähemmän inhimillisempi, koska ei ollutkaan ihminen?
Käyttäytymisemme ja fyysiset ominaisuutemme kehittyvät tarpeidemme mukaan.
Teidän sanojanne, sir! Ajan kuluessa menetämme ne osat, -
jotka eivät ole enää tarpeen. Kuten umpisuoli, miehen nänni ja viimeisenä -
uskomme täysin tarpeettomaan Jumalaan.
Herra Hooker?
Rukoilen sinua. Älä painosta häntä.
Kukaan ei voi painostaa Charlesia. Tiedät, kuinka jääräpäinen hän on.
- Hänessä itsessäänkin on hieman merirokkoa. - Kyllä.
Jos väännät hänet irti kivestään, hän kuolee.
Vauhtia, Hooker. Kohta tulee pimeää.
Mitä hän sanoi?
Se kuulemma vie häneltä hengen.
Melko hidas kuolema ottaen huomioon kuinka kauan hän on pihdannut tätä tietoa.
Olemme kuolleita ja kuopattuja, jos tämä kestää vielä pidempään.
Minun on myönnettävä, ettei hän ole ollut oma itsensä sen jälkeen, kun menetti tyttärensä.
Koska oikein lopetat noiden haisevien merirokkojen tutkimisen?
Olen jahdannut tämän pienen äyriäisen -
kaikkia yli 30 miljoonan vuoden evoluution eri muotoja.
Siihen verrattuna kahdeksan vuoden tutkiminen kuulostaa aika lyhyeltä, eikö vain?
Mitä "lykkääminen" tarkoittaa?
Taidat tietää melko hyvin, mitä se tarkoittaa, Annie.
Se tarkoittaa asioiden siirtämistä. Miksi kysyt?
Niin herra Hooker ajattelee tekemisistäsi.
Niinkö tekee?
Johtuuko se äidistä vai tuon laatikon sisällöstä?
Molemmista.
- Pitäisi varmaan polttaa koko roska. - Et voi. Minäkin olen siellä.
Älä ole hupsu. Et tietenkään ole. Mitä tarkoitat?
Sanoit niin, kun olin vauva.
- Aivan. - Vauvojen luonnonhistoria.
Aivan niin.
Olet niin voimakas.
Katso, Annie.
Tuo ei auta häntä nukahtamaan.
Olet luultavasti oikeassa.
Kuka siinä?
Kuka siinä on? Oletko se sinä?
Voi kulta, anna anteeksi.
Kuinka ilkeä isä sinulla onkaan.
Voi kultaseni.
Kuinka ilkeä isä sinulla onkaan.
Olen niin pahoillani.
"Kuusi viikkoa: jokeltaa. Yrittää imeä. Puristaa sormestani.
Hahmottaa rinnan kymmenen sentin päästä."
Pitäisi lisätä, että hän on musikaalinen.
Toivon, ettet suunnittele käyttäväsi kaikkia lapsiamme -
apinoiden sukuun kuuluvina näytteinä.
Kaikkia lapsiamme? Haluatko lisää?
Se oli olettamus. Emme hanki lisää, jos ajatus ei miellytä sinua.
Olen suunnitellut siittäväni kokonaisen armeijan vauvoja.
Katso tuota. Sitä kutsutaan valssiksi.
Varovasti. Älkää menkö liian pitkälle.
- Ole hyödyksi, Hooker. - Pysykää poissa vedestä.
Älä pelkää. He ovat näköpiirissäni. Lapset!
Kuka teistä haluaa oppia ensimmäiseksi, miten mato laitetaan koukkuun?
"Vähän matkan päässä, johtava ylämaalainen nuuhkaisi tuulta kuin vainun saanut spanieli, -
ja teki pysähtymismerkin muille.
Hän pudottautui makuulleen, kietoutui liinaansa..."
Katso, mitä löysin, äiti.
- Mitä se syö? - Kysytään pastori Innesiltä.
Lehtiä, luulisin. Eikö tämä olekin Necrophorus humator, Charles?
- Erinomainen näyte. - Kyllä vain. Se on lihansyöjä.
Se syö raatoja ja hyönteisiä.
Pojat, tarvitsemme raatoja ja hyönteisiä.
Täällä on matoja.
- Saksitoukka! Lytistä se. - Älä tapa sitä.
Tiedän tuon ilmeen.
Hän unelmoi kultaisista ajoistaan, jolloin ei ollut vielä sidottu perheeseensä.
Vapaana vaeltelemaan maan päällä.
Itse asiassa muistelin, kuinka trooppiset meret kuhisevat eläviä hiukkasia, -
jotka ympäröivät Beaglen kirkkaalla hehkullaan, -
jättäen yöhön kiiltelevän polun.
Kummallista. Niin paljon kauneutta aivan turhaan.
Turhaan? He valaisevat laivan matkaa.
Hyvin sanottu. Juuri niin.
John, onko Thomas Malthusen työ sinulle tuttua?
- Hän meni naimisiin serkkunsa kanssa. - Niin minäkin.
- En tarkoittanut, että... - Et tietenkään.
Thomas Malthus on laskenut, -
että jos jokainen taimen saisi sata jälkeläistä -
ja tulevat sukupolvet siitä eteenpäin, -
olisimme vain muutamassa vuosikymmenessä polviamme myöten taimenissa.
- Mitä siihen sanoisit? - Sanoisin, että suurin osa munista tuhoutuu -
tai joutuu syödyksi, joten määrä pysyy vakiona. Se on Jumalan suunnitelman kauneus.
Eikö sinusta tunnu turhalta suunnitelmalta -
synnyttää ensin suunnattomasti elämää ja tuhota se sitten välittömästi?
- He tarjoavat ruokaa toisille. - Juustoa ja kurkkua?
Tuhannet kuolevat, jotta vain muutamat voivat elää.
Eikö yleisessä onnellisuudessa ole vajetta?
Charles, ei ole tehtäväni arvailla Jumalan tarkoitusperiä, -
mutta näyttää siltä, että luonto on rauhassa.
On myös sellainen näkökulma, että luonto on taistelukenttä.
Muistuta, mistä luin tuon.
- Erittäin hyvä. - Jatkanko minä?
Ole hyvä.
"Pian hän palasi ja lähetti pois avustajansa lukuun ottamatta yhtä.
Hän elehti Waverleylle, että halusi hänen matkivan varovaista etenemistään..."
"Kristitty ajatteli: 'Mitä minä teen?'
Silloin tällöin liekki ja savu tulivat niin runsaina -
kipinöiden ja hirvittävinä ääninä, että kristityn oli pakko panna miekkansa pois -
ja ottaa käyttöön toinen ase nimeltä rukous."
Pysähdytään tähän.
Eikö isä tule antamaan hyvänyönsuukkoa?
Hän ei voi kovin hyvin töidensä takia. Ehkä huomenna.
Sanoit noin eilenkin.
Hän taisi lakata rakastamasta meitä Annien kuoltua.
Ei, Etty. Hän on vain hieman väsynyt ja kiireinen.
Hyvää yötä, kulta.
- Mitä teet, Annie? - Teen sinusta kauniin.
Minun on ajateltava.
Mitä sinä pelkäät?
- Se on pelkkä teoria. - He ovat oikeassa.
Se muuttaa kaiken.
Mieti, että koko maailma lakkaisi uskomasta, että Jumalalla on suunnitelma meitä varten.
Millään ei ole väliä. Ei rakkaudella tai luottamuksella.
Ei uskolla tai kunnialla.
Vain raa'alla selviytymisellä.
Se särkisi äitisi sydämen.
Sydämet eivät voi särkyä, hupsu. Sanoit itse niin.
Hengitä sisään ja ulos.
- Kerro minulle tarina. - Mistä?
Jennystä.
- On myöhä. Minulla ei ole aikaa. - Ole kiltti.
- Miksi Jennystä? Se on surullinen. - Pidän surullisista tarinoista.
Olipa kerran orankiperhe, -
joka asui Borneon syvimmissä viidakoissa.
Niiden vanhin tytär oli rakastavin, huolehtivin -
ja luottavaisin kaikista orangeista.
- Se oli myös... - Älykkäin.
Aioin sanoa uteliain.
Enkö maininnut, ettei se aina ollut -
kaikista olennoista tottelevaisin?
Kun se ymmärsi olevansa vaarassa, oli jo myöhäistä.
- Se pantiin säkkiin ja vietiin... - Epätoivoisten rakastavien vanhempiensa harmiksi.
Anteeksi. Epätoivoisten rakastavien vanhempiensa harmiksi.
Dajakit vangitsivat sen häkkiin ja lähtivät myymään sitä.
Se myytiin kauppiaalle lähes neljällä pennyllä, -
ja kauppias pani sen suurempaan häkkiin ja myi Lontoon eläintarhaan 300 guinealla.
Se oli ensimmäinen Englannissa nähty oranki.
Kaikki katsoivat Jennyä, ja Jenny katsoi takaisin.
Se hämmästeli niitä outoja olentoja.
Eläintarhan kuraattorit putsasivat sen.
Tekivät siitä esiintymiskelpoisen yhteiskunnalle.
Silloin tapasin sen ensimmäistä kertaa.
Mikä täällä on, Jenny?
Älä viitsi.
Hienoa!
Kun viimein tuli aika hyvästellä, -
se tuli apeaksi ja kieltäytyi kättelemästä minua.
Lopulta se tarttui käteeni, mutta vain sitten, kun olin tehnyt mahdottoman lupauksen.
Että kävisin sen luona pian.
Jatka. Kerro siitä, kun se sairastuu ja kuolee.
- Miksi haluat kuulla siitä? - Pidän siitä. Se saa minut itkemään.
Huxleyn mielestä minun pitäisi kirjoittaa ja saattaa asia päätökseen.
Hän sanoo, että on kyse moraalisesta rohkeudesta.
Tai ennemminkin sen puutteesta.
- Kerroitko hänelle terveydestäsi? - Hänen teoriansa mukaan sairastun -
pidättelemällä itseäni ja minun pitäisi ratkaista ongelma.
Luojan kiitos, ettei hän enää ole kirurgi.
Olen tullut lopputulokseen, että hän on oikeassa.
Tartun härkää sarvista. Nopeus on kaikki kaikessa.
Se on ohi kuukausissa.
Eivät pelkät kuukaudet, -
vuodet tai vuosikymmenet huoleta minua, Charles.
Välitätkö -
niin vähän kuolemattomasta sielustasi?
Charles, etkö välitä, -
ettet ehkä koskaan pääse taivaaseen, ja että joudumme erillemme iäksi?
Totta kai välitän.
Miksi luulet, että olen vältellyt asiaa kaikki nämä vuodet?
Olen kuin sukupuoleton mehiläinen.
Olen tiedemies, enkä uskalla tutkia pelkoni takia sellaista, -
mikä on minulle päivänkirkasta.
Luuletko, ettei siinä ole kidutusta tarpeeksi?
Käyt sotaa Jumalaa vastaan, Charles.
Tiedämme molemmat, ettet voi voittaa sitä taistelua.
- Anna pallo tänne! - En, sinä huijasit!
- Kirottu nainen! - Sinä huijasit!
Etty!
Etty, Etty!
- Olitko koskaan naimisissa, Brodie? - Minäkö? En.
Mies lähti Australiaan. Tilaisuuteni meni ohitse.
En aio koskaan mennä naimisiin.
Tiedän, miten miehet antavat naisille lapsia.
Todella toivon, ettet tiedä, Annie Darwin!
Ottakaa askel taaksepäin ja katsokaa tuota kiveä. Jos katsotte sitä todella tarkasti, -
se voi viedä meidät ajassa taaksepäin. Näettekö nuo harmaat, mutaiset kerrokset?
Hiljaiset ja kärsivälliset joet aiheuttivat ne, -
kun taas nämä valtavat hiekkakiviesiintymät kertovat valtavista myrskyistä, -
jotka riehuivat täällä miljoonia vuosia sitten, -
kun Sarah-täti oli vain pieni tyttö.
Ja Down Village oli vain suo täynnä dinosauruksia.
- Mikä dinosaurus on? - Se on lisko...
- Professori Owen keksi ne. - Ei hän oikeastaan keksinyt niitä.
- Ei sellaisia ollut. - Kyllä oli.
- Annie, pue vaatteita päälle, alat sinertää. - Katso mitä löysin!
Piikikkään meritähden. Älä kerro!
Marthasterias gacialis, katso!
Glacialis.
Olen fuegialainen!
Teen maitokiisseliä!
- Hän sanoi minulle niin! - Ei ole reilua Annieta kohtaan, -
että hänen päänsä täytetään sellaisilla ajatuksilla.
- Mutta isä sanoi niin! - Jätän teidät hoitamaan tämän.
- Hän sanoi niin! - Näkemiin, Annie.
- Mitä tapahtui? - Ei mitään.
Polvesi, mitä niille tapahtui?
- Pastori Innes piti hänelle puhuttelun. - Mitä hänen polvilleen tapahtui?
Pastori Innes laittoi minut nurkkaan ja pakotti polvistumaan vuorisuolan päälle.
- Miksi? - Kerroin, että dinosauruksia oli olemassa, -
ja hän sanoi, ettei ollut. Mutta sinähän löysit ne!
- Missä takkini on? - Veisitkö hänet keittiöön?
Missä takkini on?
Hänen käskettiin polvistua kunnes hän katui. Naarmut ovat hänen omaa syytään.
- Annie väitti vastaan toistuvasti. - Kuuntele itseäsi. Emma!
Kuinka hän kehtasi kiduttaa lapsiamme totuuden puhumisen takia?
- Hän ei näe sitä niin. - Hitot siitä miten hän sen näkee!
Pitääkö lapsiemme olla vallankumouksellisia yhdeksänvuotiaina?
Hän opettaa heitä kieltämään omien aistiensa todisteet.
Kerron heille joka ilta samat opetukset. Ne ovat vanhempiemme ja isovanhempiemme ohjeita.
Niin koko kylä uskoo, tai yrittää uskoa.
Charles, pastori Innes on hyvä ystävä ja naapuri.
Pyydän, ettet asetu häntä vastaan.
Pyydän.
Sinun takiasi.
Ei hänen.
Kaikki kirkas ja kaunis.
Kaikki suuret ja pienet olennot.
Kaikki viisas ja hieno.
Herra teki ne kaikki.
Rukoilkaamme.
Herra, tiedämme, että maailma toimii haluamallasi tavalla, -
mukaan lukien pienimmätkin olennot, jotka loit, -
eikä edes varpunen putoa maahan ilman tahtoasi.
Opeta meille, että kaikki epäonni, sairaudet ja kuolema, -
kaikki koettelemukset ja surut, joista päivittäin valitamme -
ovat omaksi parhaaksemme, -
eivätkä vain välittämättömän maailmankaikkeuden oikkuja.
Ne ovat viisaan ja välittävän vanhemman nuhtelua.
Opeta tämä meille nimessäsi, Luoja.
- Aamen. - Aamen.
Tämän päivän teksti on ensimmäisestä Mooseksen kirjasta.
- Luku 1, jakeet 26 - 30. - Anteeksi.
- Anteeksi. Olen pahoillani. - Jumala sanoi:
"Tehkäämme ihminen, tehkäämme hänet kuvaksemme, kaltaiseksemme, -
ja hallitkoon hän meren kaloja, -
taivaan lintuja, karjaeläimiä, maata -
ja kaikkia pikkueläimiä, joita maan päällä liikkuu."
Rakas Emma, eilen sanoit minun olevan sodassa Jumalan kanssa, -
mutta ei kyse ole mistään niin dramaattisesta kuin sodasta, -
vaan hiljaisesta taistelusta itseni kanssa, jota olen käynyt tuhansina iltapäivinä.
Uskon menettäminen on hidas ja hauras tapahtuma, kuten mannerten kohoaminen.
Mitä voisin sanoa sinulle, paitsi että se tapahtuma on nyt tullut päätökseensä?
- Mitä katsomme? - Näettekö kanin?
Olkaa aivan liikkumatta.
Pysäytä se. Nopeasti. Isä, pysäytä se.
- Nopeasti! - Etty, kulta.
- Isä, pysäytä se. - Kultaseni.
- Rakas tyttöni. - Tuo ei ole reilua!
- Tuo ei ole reilua. - Olen pahoillani.
- Ei ole reilua. - Ei niin.
Etty, sen on mentävä noin.
Ketun on syötävä kani, muuten sen poikaset kuolevat.
Se on luonnon tasapainoa.
Älä viitsi, pikku kulta. Hymyile vähän.
Arvon Hooker, olen viimein tehnyt päätökseni.
Olen sen lapsilleni velkaa, -
että minulla on rohkeutta toimia vakaumukseni mukaan.
Nimeksi tulee "Lajien synty", -
ja yritän pitää Jumalan erossa siitä, -
vaikka epäilemättä Hän pitää sitä henkilökohtaisena hyökkäyksenä.
Mikään ei ole helpompaa kuin tunnustaa taistelu elämästä -
tai vaikeampaa kuin pitää se jatkuvasti mielessä.
Keskityn ensimmäisessä kappaleessa muunteluun jalostuksessa, -
joka osoittaa ihmisen suuren merkityksen -
vähäisen muuntelun kertautumisessa.
Sitten tarkastelen, kuinka luonnonvalinta aiheuttaa sukupuuttoja -
vähemmän kehittyneille elämänmuodoille.
Charles?
Niin?
Mitä Lewis tekee?
Hän rakentaa samanlaista vesitornia kuin Malvernissa on.
Kirjoittaminen ei suju, joten ajattelin kokeilla omaa vesihoitoani.
Olet edelleen vihainen minulle.
Huomaan sen sinusta.
En ole vihainen, vaan surullinen.
Vedä!
Luonnon olemusta voisi verrata pehmeään pintaan, -
johon 10 000 terävää kiilaa työntyy jatkuvasti sisään.
Välillä yhtä ja sitten toista kiilaa isketään kovalla voimalla.
Mieli ei ehkä käsitä satojen miljoonien vuosien täyttä merkitystä.
Se ei osaa summata ja hahmottaa vähäisen muuntelun kokonaisvaikutusta.
Unohdamme kuinka paljon laululintuja, niiden munia tai poikasia -
petolinnut ja -eläimet tuhoavat.
Siten kymmenientuhansien sukupolvien aikana vähäiset muutokset kertautuvat.
Elinten toiminta muuttuu.
Naarassukuelimestä tulee sideainerauhanen.
Raajoista tulee tuntosarvet tai ne surkastuvat kokonaan pois.
Aiemmin vapaasti uinut eliö, -
kiinnittyy päästään kiveen ja siivilöi ravintonsa vedestä hillittömästi viuhtoen.
Isä!
Miksi hikoilu on hyvästä?
Koska se poistaa myrkkyjä verestä.
- Luulin, ettet usko syntiin. - En uskokaan.
En ainakaan samoin kuin pastori Innes sen ymmärtää.
Miksi sitten pelkäät joutuvasi helvettiin?
- En pelkää. - Kyllä pelkäät. Ajattelet ansaitsevasi sen.
En tietenkään ajattele.
Miksi ihmeessä ajattelet niin?
Koska ajattelet, ettei minun olisi pitänyt syntyä.
Voi luojan tähden, tyttö.
Tätä järjettömyyttä ei tarvitse kuunnella.
Olet ilkeä.
Tyttö on seonnut.
Siksi et puhu enää äidin kanssa.
- Nyt riittää. Tietysti puhun hänen kanssaan. - Et tärkeistä asioista. Et minusta!
- Miksi aina pitäisi olla kyse sinusta? - Et puhu siitä.
- Mistä? - Kuinka olet mielestäsi vastuussa.
Ulos täältä.
Mene ulos täältä.
Sanoit rehellisyyden olevan maailman tärkein asia.
Jos et ole rehellinen, en tule enää. Se olisi sinulle oikein.
Painu ulos täältä! Pyydän!
- Et ole kuukausiin voinut hyvin. - Tulen kuntoon.
- Puhutko John Innesille? - Mistä?
- Siitä, mikä sinua vaivaa. - Mikä hän oikeastaan on?
- Onko hän parantaja? - On. Ainakin sielujen parantaja.
Puhu hänelle ystävänä. Sellaisiahan te olitte.
Uskon hänen voivan auttaa.
Herra Darwin? Suokaa anteeksi. Tehkää tilaa.
Selitin herra Goodmanille kiinnostuksestanne jalostamista kohtaan.
- Loistavaa. - Hän on eteläisen Englannin -
paras kyyhkykasvattaja. Hän voi antaa eläinaineistoa neljän sukupolven ajalta.
- Mikä on salaisuutenne, herra Goodman? - Risteytän niitä.
Sisarusten ja serkusten kesken. Se on nopein tapa muuttaa sukua.
Riski heikkenemiselle on olemassa, mutta teidänlaisella herrasmiehellä lienee -
varaa menettää muutama lintunen.
Paljon lepoa, nuori neiti.
- Pää tyynyyn. - Pitäkää hänet lämpimänä.
- Kiitos, tohtori. - Näkemiin, Annie.
Annettaessa niiden temmeltää vapaana, -
seurauksia on odotettavissa, vai mitä, rouva Darwin?
- Kaksinkertaistakaa kalomeliannosta. - En anna hänelle sitä enempää.
- Mikset? - Hän on saanut sitä viikkojen ajan, eikä...
Se on vain elohopeakloridia. Olen usein määrännyt sitä lapsille.
- Et minun lapsilleni. - Jos häntä voisi kupata...
Pyydän. Ei.
- Kirjoitan tohtori Gullylle uudelleen. - Vesiparantajalle?
Olen itse kokenut hänen hoitonsa hyvin tehokkaaksi.
- Vaikka ne ovat järjettömiä? - Järki ei ole aina tärkein.
Selvästikään ei.
- Löydän tieni ulos. Hyvää päivänjatkoa. - Samoin.
Vien hänet Malverniin, jotta häntä hoidetaan niin kuin minua.
On parempi, että hän on täällä. Hän tarvitsee perhettään, rakkautta ja lepoa.
Hän paranee.
Vielä yksi viikko.
Tarkkailemme häntä vielä viikon. Onko selvä?
Kiitos.
Isä!
Postia teille. Tämä on Molukeilta.
Charles.
Siellähän sinä olet, hyvä ystäväni. Saanko liittyä seuraan?
Totta kai.
Rouva Darwin on kertonut kirjasta, jota kirjoitat.
En onneksi enää.
- Saitko sen valmiiksi? - Eräs toinen vei sen päätökseen puolestani.
Herra Alfred Russel Wallace on itsenäisesti tullut -
samaan lopputulokseen. Asia on tuotu esiin -
vain noin 20 sivulla.
Siinäpä täsmällisyyttä.
Minä päädyin 250 sivun jälkeen umpikujaan, -
joten vaikka tuhlasin 20 vuotta sen parissa, pääsin siitä ainakin eroon.
Herran tiet ovat tuntemattomat.
Niinpä taitaa olla.
Huomautin vain muutama päivä sitten, -
kuinka Hän on siunannut keskuuteemme yhden sijasta 900 suolistomatolajia.
Jokaisella on ainutlaatuinen tapa tunkeutua limakalvon läpi -
ja kaivautua verenkiertoon.
Hän osoittaa rakkautensa perhosia kohtaan -
keksimällä ampiaisen, joka munii elävän toukan lihan sisään.
Olen sanonut ennenkin, ettei ole meidän asiamme pohtia Hänen syitään.
Voimme jättää sen herra Wallacelle.
Neuvoisinko häntä pysyttelemään ulkomailla?
Jos hän tulee tänne mielipiteidensä kanssa, -
hän saattaa joutua polvistumaan vuorisuolan päälle.
Arvostin aina ystävyyttämme.
Tähän saakka pidin sinua harvinaisena ihmisenä, -
jonka kanssa saattoi olla eri mieltä ilman vihamielisyyden tunnetta.
Valitettavasti tuo tunne ei ole enää molemminpuolinen.
Mitä?
Wallace ennätti ennen minua. Mitä olen tehnyt?
Mistä syystä voit olla vihainen minulle?
Annie.
Annie! Tule takaisin!
Tule heti takaisin!
Olen isäsi! Tule takaisin!
Mitä tein? Mitä oikein tein sinulle?
Annie! Tule takaisin!
Mitä tein sinulle? Pyydän, Annie!
Tule tänne! Annie! Tule tänne!
Hankkiudu näistä eroon.
Näistä kaikista.
Ulos!
Menkää!
Ulos! Menkää!
Herra Darwin...
Herra Darwin!
Herra Darwin? Käsken Lewisiä purkamaan sen.
Herra Darwin, kutsun tohtori Hollandin.
Ei herran nimessä.
Piru vieköön...
Piru soikoon...
Herra Darwin?
Auttakaa!
Antakaa lääkettä kahdesti päivässä.
- Totta kai. - Pitäkää hänet lämpimänä, ja paljon lepoa.
Isäkin taitaa kuolla.
Hei, Hooker.
Puhut vieläkin. Sepä hyvä. Lontoossa puhutaan, että olet saanut halvauksen.
Vihollisesi juhlivat Athenaeumissa.
Ei minulla ole vihollisia.
- Onko tämä Wallacen kirje? - On.
Hänellä on kaksikymmentä sivua. Sinulla on kokonainen kirja, tai ainakin puolikas.
Aion puristaa sinusta loputkin, vaikka se maksaisi henkemme.
- Oletko puhunut taas Huxleylle? - En. Jos olisin, -
- hän olisi jo täällä ruoskan kanssa. - En pysty. En tiedä, mikä minua vaivaa, -
- mutta olen varma, etten kestä sitä. - Sinulla on ollut sama sairaus -
niin kauan kuin olen tuntenut sinut. Se on pahimmillaan ylitöiden aikana, -
mutta sillä ei ole mitään tekemistä sielusi kanssa.
- Hanki hoitoa. - En pysty.
Usko minua, sinulla on vihollisia.
Puolet kansasta tahtoisi nähdä sinua kidutettavan, -
jos tietäisivät, mitä olet kirjoittanut. On sinulla toki ystäviäkin, -
ja käymme kaikki samaa taistelua.
Voimme voittaa tämän elinaikanamme. Meidän on pakko.
Rukoilen sinua. Mene Malverniin, ota vesihoitosi ja tule takaisin voittamaan.
- Hän on miltei valmis. - Kiitos. Siirtäkää nuo nopeasti.
- Tahdon mukaasi. - Ei.
- Malvern ei ole kaukana. - Parslow! Se on kahden päivän matkan päässä.
- Entä jos vauva syntyy etuajassa? - Siellä on lääkäreitä.
- Sinua tarvitaan täällä lasten luona. - He tarvitsevat isäänsäkin.
En voi huolehtia nyt muista lapsista. Voin huolehtia vain Anniesta.
Varmistakaa, että hänen huivinsa on lämpimästi.
Kiitos paljon. No niin, pieni sammakko.
- Tein Annien suosikeita. - Kiitos.
Näet äitisi, kunhan paranet.
- Brodie, nouse kyytiin. Hyvästelkää. - En tahdo hyvästellä!
- Hyvästelkää. - Tulen mukaan.
Tulen mukaan. Odottakaa!
Menoksi.
Liikkeelle.
Herra Darwin, vanha ystäväni.
Kauanko siitä on? En ole tutkinut teitä sitten...
Mikä on tilanteemme?
Kieli ulos.
Paita ylös. Tunnustelen maksanne.
Oikealle, ylös. Pulssi kiivas, kielessä kerrostuma, -
maksa herkkä ja suurentunut.
Ilmeisesti olette rasittanut aivojanne joka Jumalan suoma tunti.
- Olen kirjoittanut kirjaa. - Hulluutta!
Niitä on jo liiaksi asti.
- Nukutteko hyvin? - Heikosti.
Oletan, ettette ota laimennettua keltamoa?
Rakennutin vesitornin. Sillä ei ole enää vaikutusta.
Ei tietenkään! Puutarhurisi ei ole vesiterapeutti.
- Mikä ihme teitä riivasi? - Pelkäsin tekeväni kuolemaa.
Eipä hätäillä. Meidän ei tulisi puhua tuollaisia.
Navakkaa selänharjausta, kylmä pesu päivittäin seitsemältä aamulla -
ja hikoilua lampun alla.
Ei punaista lihaa, lukemista tai henkistä rasitusta.
Saamme teidät kuntoon tuota pikaa, herra Darwin. Tulette pian terveeksi.
Isä? Voin jo paremmin. Oikeasti.
Isä!
Polvistun eteesi kaikella nöyryydellä, Herra.
Jos Sinulla on voimaa pelastaa tyttö, -
uskon Sinuun koko loppuikäni.
Jos Sinun on otettava joku, ota minut, älä tyttöä.
Hän on pieni tyttö.
Pyydän tätä lapsenne, minun ja kaikkien lapsien nimiin.
Kiitos. Aamen.
Mihin yhdistät nämä oireet:
syöminen, voimakkaat tunteet, fyysinen rasitus?
Johonkin tiettyyn toimintaanko?
- Onko muistelu toimintaa? - Minkä muistelu?
- Tyttäreni. - Tietysti.
Teidän on hyväksyttävä, ettei mitään muuta ole tehtävissä.
Tyttärenne on taivaassa, hyvä ystävä.
Vaimoni uskoo siihen.
- Se on vaimolleni suuri lohtu. - Muttei teille?
Olemme eri mieltä asiasta.
- Olitteko aina? - Emme.
Vasta Annien kuolemasta lähtien.
Charles, olen pahoillani Anniesta.
- Missä vaimoni on? - Kappelissa.
Siitä lähtien Emma etsi turvaa uskonnosta ja minä tieteestä.
Vaikuttiko se -
erimielisyys avioliittoonne?
Emme puhu enää toisillemme.
Ehkä se on parhaaksi.
Mitä tarkoitatte?
Nuorin lapsemme...
Charlie. Hän selviytyi niukasti vauvaiästä...
Tunnetteko de Quinceyn teokset?
Kyllä, olen lukenut niitä.
- Minulla ei ole aikaa sellaiseen. - Hän väittää asioiden pysyvän mielessämme -
ilman, että olemme tietoisia niistä.
Ne ilmenevät myöhemmin paiseina, -
pyörtymisinä ja kummituksina.
Hyvin mahdollista.
Annie haudattiin täällä Malvernissa, eikö niin?
- Kyllä. - Oletteko käynyt hänen haudallaan?
En halua keskustella tästä. Miten tämä liittyy hoitooni?
- Kaikin tavoin. - Se on teidän mielipiteenne.
- Hoitonne ovat olleet tehokkaita. Tunnen oloni parantuneeksi. - En usko.
Mielestäni ette ole vielä parantunut.
- Onko teillä uskoa, herra Darwin? - Anteeksi?
Sanojenne mukaan ette saa lohtua uskonnosta, mutta onko teillä uskoa?
Ennen kuin on, -
mitkään maailman vedet eivät teitä paranna.
Annie?
Huhuu?
- Hyvää iltaa. - Iltaa.
Olen herra Darwin. Asuin täällä vähän aikaa sitten.
Eikö se ollutkin huone numero 12?
Kyllä.
Viivyn kymmenisen minuuttia.
- Ensimmäinen kerros. Viimeinen ovi oikealta. - Muistan.
Kiitos.
Minulla on linimentti.
- Tarvitseeko hän jotain muuta? - Tämä kelpaa.
Selvä, pienoinen.
Hieron tätä tähän.
- Auttaako? - Kyllä.
Rakkain Emma, sinun on hyvä tietää, mitä tänne kuuluu.
Tohtori Gullyn hoidot ovat viimein alkaneet vaikuttaa.
Kirjoitan uudelleen huomenna, mutta sillä välin...
Kirurgi tuli tänään imemään Anniesta nesteitä.
Se ei satu, vaan antaa helpotusta.
Kysyin, onko Annie hengenvaarassa, -
mutta kirurgin mielestä Annie selviää.
Emmani, Annie osoitti toipumisen merkkejä eilen.
Hetken olin typerän ilon vallassa, mutta nyt -
rakkaan lapsemme tila on kääntynyt huonompaan.
Tätä taudin viimeisintä iskua ei ensin pidetty mitenkään merkittävänä, -
mutta se nopeasti kohotti salakavalan ja hirvittävän kuumeen.
Tyttö puhuu paljon, mutta harvoin saamme siitä mitään selvää.
Katso, äiti. Olen kenraali!
Emme saa selvää hänen puheestaan kuivan suun takia.
Pyyhimme häntä vedellä ja etikalla.
Puhdistamme hänet valkaisuaineella.
- Gullyn mielestä lapsemme on hengenvaarassa. - Onko nyt parempi?
Aivan loistavaa.
Teen maitokiisseliä.
Emma, kultaseni. Kaipaan sinua enemmän kuin koskaan.
Mietin usein niitä katseita, joita Annie luo sinua kohtaan.
Olit häntä kohtaan aina hellävaraisin ja lohdutit häntä kaikissa tilanteissa.
Tämä kammottava toivon ja epätoivon vaihtelu tekee sielun sairaaksi.
Meidän on valmistauduttava pahimpaan.
Kerro minulle Jennystä.
Mitä hänestä?
Siitä kuinka hän kuolee.
Pyydän, isä. Pidän siitä.
Hoitaja kertoi minulle tämän:
Kun hän oli vakavasti sairastunut keuhkokuumeeseen ja makasi liikkumatta, -
hän yritti syöttää Jennyä lusikalla.
Mutta Jenny vain pudisti päätään ja katsoi häneen ikään kuin sanoakseen, -
"Erittäin kultaista. Todella.
Mutta siihen ei ole tarvetta."
Hoitaja liikuttui pienen apinan lempeydestä.
Kun hän silitti Jennyn päätä, -
Jenny kurotti kätensä hänen kaulalleen -
ja katsoi häntä silmiin kuin toinen ihminen.
Sitten Jenny painoi päänsä häntä vasten -
ja kuoli.
Voi pieni tyttöni!
Olen pahoillani, säikäytin sinut.
- Herttinen, Charles. Riisu takkisi, olet märkä. - Emma, meidän pitää puhua.
Kävin Worcester Roadilla.
Näin Annien.
- Satutat minua. - Tahdon sinun ymmärtävän...
- En tahdo kuulla. Olen iloinen, että voit paremmin. - Et kuuntele.
Tahdon sinun kuuntelevan. Jos et kuuntele, et ymmärrä.
Ymmärrän täysin. Luuletko minua kuuroksi ja sokeaksi?
Olet elänyt ja puhunut hänen kanssaan päivittäin hänen kuolemastaan asti.
Hän on ollut sinulle tärkeämpi kuin me.
- Hän on kuollut, Charles. - Tiedän sen.
Hän on kuollut!
Mikä sinua oikein vaivaa?
Mikset voi antaa hänen olla haudassaan rauhassa?
Sinä tahdot pitää hänet elossa, -
tosin vain pilvien päällä, tanssien enkelien kanssa.
- En kuuntele tätä! - Lumisilla siivillään ja yökyöpelinä!
Sellainenko hänen kuolemansa oli sinulle, Emma?
- Jotain pimeyden musertamaa? - Jätä minut rauhaan!
Rauhaan? Meidän välillämme on kuilu!
Olemme kuin haaksirikkoutuneita!
Se on sinun vikasi! Olet repinyt kaiken irralleen!
- Miten? - Julmilla teorioillasi!
Totuudella, Emma! Vain totuudella!
Avaa ovi! Avaa ovi!
Avaa tämä ovi! Avaa!
- Mitä tahdot minusta? - Tahdon meidän olevan rehellisiä.
- Mistä? - Tästä kiusaavasta uskosta, jota olet vaalinut.
- Mistä? - Että tapoin hänet.
- En koskaan sanonut niin. - Ajattelet sitä, joten sinun on sanottava se.
Kuten muutkin asiat, -
kuten että minun olisi pitänyt pitää hänet lämpimänä sinä päivänä rannalla, -
ja ettei minun olisi pitänyt viedä häntä Malverniin ilman sinua.
Minun olisi pitänyt odottaa sinua.
Nuo ovat sinun ajatuksiasi, Charles.
Eivät minun.
Olin rannalla -
ja annoin sinun mennä.
Lähtiessäsi Malverniin tiesin, -
etten enää koskaan näkisi häntä.
Vihasin sinua.
Vihasin sinua sen vuoksi, Charles.
Mutta olin hänen äitinsä.
Mitä oikein ajattelin? Olisin voinut väittää vastaan.
Minun olisi pitänyt seurata teitä.
Annoin hänen mennä.
Se on totuus.
Ja enemmän kuin mitään muuta, -
olen -
vihannut itseäni.
Ehkä...
Ehkä meidän ei olisi pitänyt koskaan mennä naimisiin.
Olimme liian läheistä sukua.
Ymmärrätkö, Emma...
Luulin, että olimme tekemässä täydellistä lasta.
Ehkä sen sijaan soimme hänelle heikkouden, joka tappoi hänet.
Halusin vain kovasti olla sinun kanssasi.
Tosiasia on, -
että vaikka tiedänkin nyt enemmän, -
naisin sinut uudelleen vaikka huomenna, rakkaani.
Suurella puulla on kuvattu joskus -
kaikkien samaan luokkaan kuuluvien olentojen sukulaisuutta.
Vihreillä ja kukkivilla oksilla kuvattiin olemassa olevia lajeja, -
ja vanhemmilla oksilla kuvattiin sukupuuttoon kuolleiden pitkää jonoa.
Uskon, että se on suuri elämänpuu, -
joka täyttää maankuoren kuolleilla ja katkenneilla oksillaan -
samalla peittäen ikuisesti haarautuvilla...
Luiden rakenne on ollut samanlainen ihmisellä, -
lepakolla, merisialla ja hevosella.
Se selittyy syntyperän teorialla, hitaan ja heikon perättäisten...
On mielenkiintoista tarkastella reheväkasvuista rinnettä, -
jota peittää monenlaiset kasvit, pensaissa laulavat linnut, -
erilaiset lentävät hyönteiset ja kosteassa maassa matelevat madot.
Ajatella, että nämä yksityiskohtaisesti suunnitellut muodot, -
toisistaan hyvin paljon eroavat ja monimutkaisilla tavoilla riippuvaiset, -
ovat kaikki meitä ympäröivien luonnonlakien synnyttämiä.
"Kyykistyin jalat rintaani painautuen, melkein leukaani osuen, -
ja käänsin katseeni mahdollisimman alas ja tärisin."
- Hei. - Hei.
Ajattelin, että voisinko minä jatkaa lukemista.
No niin.
Missä kohdassa olittekaan?
"Huomasin sen olevan alle 15-senttinen ihmisolento."
Älä lue kirjaa.
Kerro tositarina.
Niin kuin teit Annien kanssa.
Hyvä on. Antakaa minun miettiä.
Olenko kertonut, miten ratsastin gauchojen kanssa?
- Olet kertonut. - Olet kertonut.
- Tai kun laivaamme iski elmon tuli? - Olet kertonut.
- Kiipeämisyrityksestäni Andeille? - Olet kertonut.
- Maanjäristyksistä? Tsunameista? - Olet kertonut.
- Olenko muka kertonut? - Olet.
Hyvänen aika, olen tainnut kertoa teille kaiken.
Silti minusta tuntuu, -
etten ole koskaan kertonut Punta Altan suuresta laiskiaisesta.
Et ole kertonut.
Hyvä on. Useita miljoonia vuosia sitten -
rikkaassa ja vehreässä maassa, joka nykyään on Argentiina, -
asui nisäkäs.
Siellä asui norsunkokoinen nisäkäs, -
joka oli yhtä kiltti kuin maki ja yhtä hidas kuin etana.
Se eli onnellisen elämän katsoen ohikulkevien vuodenaikojen hidasta värien muuttumista.
Se on valmis.
- Sinä päätät. - Mistä?
Siitä, mitä sille pitäisi tehdä.
Jonkun täytyy pitää Jumalan puolia tässä.
Haluaisin mieluummin, että se olet sinä kuin Innes.
Minun mielestäni se pitäisi tuhota.
Sinun täytyy tehdä niin kuin mielestäsi on oikein.
Lue se ensin.
Emma?
Sanoit, että se on minun päätökseni.
Emma, minne sinä menet?
John Murrayn kustantamoon.
Pakkasinko sen oikein?
Kyllä.
Olet viimein tehnyt minusta osasyyllisen.
Luoja antakoon meille anteeksi.
- Huomenta, Jim. - Huomenta, herra Darwin. Onko paketti minulle?
Kyllä se on.
Luonnossa vallitsevasta sodasta, nälänhädästä ja kuolemasta -
on siis suoranaisena seurauksena ylevin ilmiö, minkä voimme ajatella, -
nimittäin korkeampien eläinten syntyminen.
Jotain suurenmoista on ajatuksessa, -
että kiertotähtemme kiertäessä rataansa järkähtämättömän painolain mukaisesti, -
tuosta yksinkertaisesta alusta -
on kehittynyt ja edelleen kehittyy -
mitä kauneimpia ja ihmeellisimpiä muotoja.
CHARLES DARWININ "LAJIEN SYNTY"-KIRJA MYYTIIN LOPPUUN JULKAISUPÄIVÄNÄ
CHARLIE JA EMMA OLIVAT ONNELLISESTI NAIMISISSA CHARLIEN KUOLEMAAN ASTI 73-VUOTIAANA
HÄNET HAUDATTIIN KRISTILLISIN MENOIN WESTMINSTER ABBEYHYN